23.9.2004					Městský soud v Praze
		190787/Kra/hh				Spálená ul. 2
								112 16  Praha 2

								sp. zn.: 3 T 14/2001

Obžalovaní:		1)	Ivan Král, nar. 9. září 1961,
					trvale bytem J. Š. Baara 724, Horoměřice,
					okres Praha – západ

				2)	Ing. Pavel Středa, nar. 29. října 1945 v Praze,
					trvale bytem Kostelní 360/8, Praha 7

Obhájce:		JUDr. Tomáš Sokol, advokát
				AK Brož & Sokol & Novák,
				Sokolská 60, Praha 2

					Odůvodnění odvolání obžalovaných
					proti rozsudku Městského soud v Praze
					ze dne 19. února 2004, sp. zn. 3 T 14/2001

					DVOJMO

					Doporučeně

	Rozsudkem v rubrice uvedeným byli klienti uznáni vinnými, a to pod bodem II. uvedeného rozsudku obžalovaný Ing. Pavel Středa z trestného činu poškozování věřitele podle ust. § 256, odst. 2, odst. 4 tr. zákona, pod bodem II., III. uvedeného rozsudku obžalovaný Ivan Král pro trestný čin poškozování věřitele podle ust. § 256, odst. 1, písm. a), odst. 4 tr. zákona a za toto jim byl uložen trest, a to:

obžalovanému Ivanu Královi podle ust. § 256, odst. 4 tr. zákona trest odnětí svobody v trvání tří let (3), přičemž podle ust. § 58, odst. 1 tr. zákona ve spojení s § 60a, odst. 1, odst. 2 tr. zákona se výkon tohoto trestu podmíněně odkládá na zkušební dobu v trvání pěti let (5), za současného vyslovení dohledu nad obžalovaným, podle ust. § 49, odst. 1 tr. zákona se obžalovanému ukládá dále trest zákazu činnosti spočívající v zákazu výkonu veškerých funkcí statutárních orgánů ve všech společnostech podléhajících zápisu do obchodního rejstříku na dobu šesti let (6),

obžalovanému Ing. Pavlu Středovi podle ust. § 256, odst. 4 tr. zákona k trestu odnětí svobody v trvání dvou let (2), přičemž podle ust. § 58, odst. 1 tr. zákona a § 59, odst. 1 tr. zákona se výkon tohoto trestu podmíněně odkládá na zkušební dobu v trvání pěti let (5). Podle ust. § 49, odst. 1 tr. zákona se obžalovanému ukládá trest zákazu činnosti spočívající v zákazu výkonu veškerých funkcí statutárních orgánů ve všech společnostech podléhajících zápisu do obchodního rejstříku na dobu pěti let (5).

	Proti tomuto rozsudku jsem ihned při vyhlášení při hlavním líčení dne 19.2.2004 jako obhájce obviněných a za obviněné dle ust. § 41, odst. 2 tr. řádu podal odvolání, a to do výroku o vině i o trestu. Dne 23.9.2004 jsem obdržel výzvu Městského soudu v Praze k zaslání písemného odůvodnění odvolání proti výše uvedenému rozsudku, a to ve lhůtě 5 dnů od doručení této výzvy.

	Jako obhájce obviněných a za oba obviněné podávám dle ust. § 41, odst. 2 tr. řádu  toto 

o d ů v o d n ě n í    o d v o l á n í :

	Rozsudek byl napaden ve všech jeho výrocích, které se týkají obou obžalovaných. Nyní rozsudku vytýkám   pro nejasnost nebo neúplnost jeho skutkových zjištění to, že se soud nevypořádal se všemi okolnostmi významnými pro rozhodnutí (ust. § 258, odst. 1, lit. b) tr. řádu), pochybnosti o správnosti skutkových zjištění (ust. § 258, odst. 1. lit. c) tr. řádu) i to, že  napadeným rozsudkem bylo porušeno ustanovení tr. řádu (§ 258, odst. 1, lit. d) tr. řádu) .

   S poukazem na tyto závady tedy navrhuji, aby podle ust. § 259, odst. 3 tr. řádu byl napadený rozsudek soudu I. stupně zrušen a odvolací soud rozhodl sám rozsudkem tak, že obžalované zprostí obžaloby v celém rozsahu, popř. aby odvolací soud napadený rozsudek zrušil podle ust. § 258, odst. 1 tr. řádu a podle ust. § 259, odst. 1 tr. řádu byla věc vrácena soudu I. stupně, aby ji v potřebném rozsahu znovu projednal a rozhodl.

	Napadený rozsudek Městského soudu v Praze je zcela nepřezkoumatelný, vykazuje formální chyby, trpí podstatnými vadami, soud se nevypořádal se všemi okolnostmi významnými pro rozhodnutí, zejména nepostupoval důsledně při hodnocení důkazů, došlo k porušení ust. § 2, odst. 6 tr. řádu, kdy soud nehodnotil veškeré důkazy po pečlivém uvážení všech okolností případu, a to jak jednotlivě, tak v jejich souhrnu, a učinil tak nesprávná skutková zjištění. Rovněž došlo k porušení ustanovení tr. zákona, a to v nesprávnosti jeho výkladu (interpretace) nebo nesprávnosti jeho použití (aplikace, subsumpce). Toto nesprávné použití tr. zákona pramení z nesprávnosti skutkového základu a z nesprávného hodnocení provedených důkazů, s nimiž se soud v odůvodnění tohoto rozsudku vůbec nevypořádal. V důsledku toho byli klienti uznáni vinnými a odsouzeni tak, jak jsem výše uvedl. 

	Pokud jde o skutek uvedený v napadeném rozsudku pod bodem II. týkající se tedy obou mých klientů jak obžalovaného Pavla Středy, tak obžalovaného Ivana Krále,  nebylo prokázáno ani v přípravném řízení, ani  u hlavního líčení, že se stal skutek, pro který jsou obžalovaní stíháni. Ve vztahu ke skutku pod bodem III., napadeného rozsudku namítám, že  skutek není trestným činem. 

I.

Skutek označený v napadeném rozsudku Městského soudu pod bodem II.

	Pod tímto bodem napadeného rozsudku jsou obžalovaní Ivan Král a Ing. Pavel Středa viněni z toho, že společně s Ing. Smetkou záměrně zatížili podstatnou část zpeněžitelného majetku úpadce, společnosti H-System a.s., a umožnili obsadit tento majetek tvořený převážně pozemky SBD Svatopluk a provádět tomuto družstvu výstavbu na těchto pozemcích spadajících do majetku úpadce, a tudíž i do následné konkurzní podstaty, a to tak, že uzavřeli mezi společností H-System a.s. a SBD Svatopluk dvě nájemní smlouvy s přílohami, včetně souvisejících dodatků a dohod, dále také tzv. dohodu – smlouvu o spolupráci a výstavbě včetně dodatků, které zatěžovaly dlouhodobě prakticky veškerý nemovitý majetek úpadce H-System a.s., a to v hodnotě 359.435.210,- Kč v době po podání návrhu na konkurs.

	Zásadní námitka se týká toho, že podle mého názoru orgány činné v trestním řízení v podstatě ignorovaly normy civilního práva, zejména pokud jde o otázku škody, majetku atd. V této fázi můžeme hovořit o důsledcích jednání obou obžalovaných, spočívajících v pronájmu části majetku úpadce, nikoliv o škodě, která tím vznikla.

  Úpadce jistě nebyl zkrácen na svém majetku tím, že na jeho pozemcích byly dostavěny  rozestavěné objekty, případně vystavěny další. Bylo by možné teoreticky zvažovat, zda nebyl ztížen prodej pozemků v rámci konkurzu, ale to by musel být alespoň prokázán a také by muselo být prokázáno, že komplikace při prodeji pozemků byly způsobeny právě a jedině zástavbou domky. Následně by pak muselo být vyčísleno, k jaké újmě vyjádřitelné v penězích došlo, ale současně by muselo být při vyčísleno i zhodnocení pozemků tzv. „zasíťováním“, tedy výstavbou inženýrských sítí, ke které došlo v souvislosti se stavbou domů. O nic podobného se nikdo ani nepokusil, přesto, že i vyslechnutý zástupce znalce  jednoznačně uvedl, že jakákoliv újma bude zjistitelná až po skončení konkurzu. Došlo dokonce k opačnému jevu. Část pozemků byla prodána za vyšší cenu, než kterou pro účely trestního řízení stanovili znalci.

  Trestný čin poškozování věřitele je dokonán, tedy uspokojení věřitele je alespoň částečně zmařeno, jestliže dlužník v důsledku majetkových dispozic uvedených v ust. § 256 tr. zákona již není schopen poskytnout věřiteli plnění v celém rozsahu v souladu s obsahem závazkového právního vztahu a dlužník již nemá vliv na to, aby byl jeho závazek vůči věřiteli splněn jinak než z dlužníkova majetku. Minimálně s ohledem na stav konkursu je zřejmé, že k podobnému závěru v dané věci dospět nelze. Skutek tak, jak je tvrzen, to znamená, že byl zkrácen majetek úpadce, resp. tedy poškození věřitele, se nemohl tedy vůbec stát. Majetek tam buď byl a posléze byl prodán, výtěžek šel do konkursní podstaty, anebo tam ještě stále je a po prodeji bude teprve zřetelné, za kolik byl prodán, rozhodně v této chvíli nelze tvrdit, že by byli věřitelé zkráceni, byť jenom o jedinou korunu. 

  Rovněž nemohla být naplněna subjektivní stránka tohoto trestného činu, neboť oba obžalovaní rozhodně nejednali s úmyslem zkrátit věřitele úpadce.  

  Je nesporné, že oba klienti byli  původně stavebníky, neboli zákazníky společnosti H-System, a to až do situace, kdy se tato společnost ocitla na pokraji úpadku. Ve té chvíli zjistili spolu s dalšími, že  další výstavba již nemůže pokračovat, takže hrozí, že za své zaplacené peníze nezískají žádnou adekvátní protihodnotu.  V podstatě se nabízela pouze dvě řešení. Buď se smířit s tím, že stavebník přišel pravděpodobně o všechny peníze a někdy v budoucnosti mu bude vyplacena nějaká část vložených finančních prostředků z vypořádaného konkursu, druhá možnost je pokus o tzv. revitalizaci společnosti, která je těsně před úpadkem, a to způsoby, které opět v dané chvíli jsou adekvátní. Jsem toho názoru, že v podstatě nebyla jiná možnost než ta, kterou zvolila skupina, která původně byla jakási občanská aktivita stavebníků, která se posléze transformovala do družstva SBD Svatopluk. Součástí této revitalizace muselo být zabránění konkursu a jediným legálním způsobem, jak lze zabránit konkursu, je mít pod kontrolou všechny pohledávky, tj. být věřitelem, a tomuto konkursu fakticky zabránit. Kroky k této cestě nepochybně byly činěny, bylo jednáno s největším věřitelem Komerční bankou, aby odprodala svoji pohledávku. Bylo jednáno o odprodeji nebo převodu pohledávky, bylo jednáno o dalších souvisejících krocích, mimo jiné byly převáděny i akcie, a to všechno směřovalo k jednomu cíli – tzv. ovládnout H-System, pokračovat za cenu dalších osobních investic ve výstavbě a pokusit se vzhledem k tomu, že jistý majetkový potenciál tady byl a spočíval v pozemcích, které byly nezastavěné, tak z tohoto majetkového potenciálu generovat zisk a tím ziskem snížit svoji ztrátu.  

	Součástí této operace bylo i získání kontroly nad pozemky a rozestavěnými stavbami, neboť nebylo možné investovat dále bez určité jistoty a stability právních vztahů. To vedlo k uzavření nájemních smluv a ničím nebylo prokázáno, že by klienti nebo někdo další uvažoval o možnosti, zkrátit tímto postupem věřitele. Jak ostatně uvedeno výše, doposud nikdo ani tvrzenou újmu nedokázal vyčíslit. 

	Pochybil tedy soud, pokud dospěl k závěru o naplnění skutkové podstaty tvrzeného trestného činu i přes výše uvedené skutečnosti. 

II.

Skutek uvedený v napadeném rozsudku pod bodem III.

	Tento skutek se týká výhradně obžalovaného Ivana Krále, který společně s obžalovaným Ing. Smetkou v době, kdy oba věděli, že společnost H-System je od poloviny r. 1997 v trvalém stavu insolvence, faktického stavu úpadku, neschopná dostát svým platným závazkům vůči svým věřitelů a že na majetek úpadce, obchodní společnost H-System, byl s účinností dne 5.12.1997 podán věřiteli návrh na prohlášení konkursu v rámci uzavřené „Dohody o zajištění finančního vyrovnání mezi společností H-System a.s. a SBD Svatopluk“, neoprávněně a záměrně vydali do zástavy dne 5.8.1998 SBD Svatopluk jako věřiteli obchodní společnosti H-Systém a.s. z titulu uzavřených smluv mezi Komerční bankou a.s. ze dne 26.5.1998 a Universal bankou ze dne 30. dubna 1998 akcie z majetku společnosti H-System, které jsou zde uvedeny, i když věděli, že uzavřené smlouvy o postoupení pohledávek ze dne 26.5.1998, kdy SBD Svatopluk uzavřelo s Komerční bankou smlouvy o postoupení pohledávek v celkové částce 640.000.000,- Kč, nenabyly účinnosti. I když dále rovněž věděli, že z titulu postoupené pohledávky mezi SBD Svatopluk a Universal bankou ze dne 30. dubna 1998 se SBD Svatopluk nemohl stát věřitelem této obchodní společnosti, neboť obchodní společnost H-System nebyla nikdy dlužníkem Universal banky, ale pouze uzavřela s Universal bankou zástavní smlouvu ve výši 115 milionů Kč, a tudíž zde nebyl jakýkoliv důvod tento neexistující dluh vůči SBD Svatopluk zajišťovat uvedenými akciemi z majetku H-Systemu,  a takto obžalovaní SBD Svatopluk záměrně umožnili svým jednáním získat rozhodující a podstatný vliv v daných společnostech, přičemž svým jednáním obvinění poškodili majetkovou podstatu úpadce, společnosti H-System, když odstranili část majetku a způsobili tak škodu na majetku úpadce v částce nejméně 338.000,- Kč.

	Pokud jde o tento skutek, který souvisí s jednáním obžalovaného Ivana Krále, je zde co do své podstaty situace dosti nepřehledná. Souvisí s tím, že měly být převzaty do zástavy, resp. převedeny do vlastnictví SBD Svatopluk, akcie, původně ceněné na částku 171 milionů Kč, když v napadeném rozsudku je uvedena nyní škoda ve výši 338.000,- Kč, zůstává otázkou, zda je nutné se s touto věcí zabývat. Akcie dceřinných společností nabyl úpadce v době, kdy nebyl úpadce a účetně je evidoval  za nabývací cenu. K této ceně byly také posléze evidovány v rámci transakce, která proběhla s těmito akciemi a na jejíž druhé straně stálo SBD Svatopluk, a tak byly zaúčtovány v SBD Svatopluk až do okamžiku, kdy se zjistilo, že jsou prakticky bezcenné, a pak tedy SBD Svatopluk udělalo účetní oprávku. Přeúčtovalo tyto akcie a posléze došlo k tomu, že tyto akcie byly zpátky vydány správci konkursní podstaty, který je prodal za částku, která je podstatně nižší.

  Nesprávné  je rovněž tvrzení, že Universal banka a.s. nebyla nikdy přímým věřitelem společnosti H-System a.s., a tedy že nebyl právní důvod, aby i tato pohledávka vůči H-Systemu a.s. byla zajištěna zástavní smlouvou výše uvedených akcií SBD Svatopluk. To, že společnost H-System a.s. nebyla přímým dlužníkem Universal banky a.s., je v dané věci zcela irelevantní. Společnost H-System přistoupila k závazku společnosti Realconex s.r.o. smlouvou mezi SBD Svatopluk a H-Systemem ze dne 3.5.1998, šlo o dceřinnou společnost H-Systemu a.s., společnost, která měla majetek významný z hlediska dalšího podnikání společnosti H-System a.s., a z tohoto důvodu bylo nutné uhradit dluh této společnosti vůči Universal bance a.s. Tato úhrada byla v ekonomickém zájmu společnosti H-System a.s., z tohoto důvodu také H-System uzavřel předmětnou smlouvu a fakticky ručil svým majetkem – předmětnými akciemi. Tvrzení, že nebyl právní důvod k zajištění pohledávky, je tvrzení, které nedává smysl. Právní důvod zde byl a byl založen smlouvou. Otázkou je, zda zde byl věcný důvod takovou smlouvu uzavírat, ale jsem toho názoru, že tento důvod rozhodně byl. 

	Mám tedy za to, že v tomto případě nevznikla úpadci žádná škoda, protože akcie jako takové v materiální podobě byly posléze vráceny správci konkursní podstaty. Rovněž není dána subjektivní stránka tohoto jednání, míním tím trestného činu poškozování věřitele, protože celé jednání bylo motivováno a směřováno zcela jiným směrem.

III.

	Z toho, co jsem popsal výše, je zcela zřejmé, že skutky, které jsou kladeny oběma mým klientům za vinu, nemohou být objektivně, ani subjektivně trestnými činy.

	Vzhledem k rozsáhlosti odůvodnění napadeného rozsudku Městského soudu v Praze si vyhrazuji doplnění odůvodnění odvolání, a to o podrobnou analýzu skutkových zjištění, která učinil soud I. stupně a z toho vyplývajících právních závěrů, které se týkají mých klientů. 

								JUDr. Tomáš Sokol
							          obhájce obžalovaného
                                                                             Ivana Krále a Ing. Pavla Středy